LONDRA
Traducerea și adaptarea : BRiLi Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Operator, n-ai reușit încă să-mi faci legătura
cu biroul din Florida?
Da, știu că durează să suni din Londra în State.
Dar grăbește-te, te rog! E foarte important.
Răspunde la telefon.
Răspunde la ghișeu!
Răspunde la telefon.
- Unde vreți să răspund mai întâi? - La amândouă.
La amândouă!
Rămâneți pe linie, vă rog. Mulțumesc.
- Am venit să-mi iau bagajul. - Da, doamnă.
Lasă-mă să văd. Au venit cu ultimul tren.
N-am descărcat încă camioneta. Du-te și ia-i valiza doamnei.
Mai repede.
Scuzați-mă.
Doamnă, uitați valiza.
- Încerci să-i strici valiza? Unde e? - Asta.
- Poftiți. Îmi pare rău. - Mulțumesc.
Fă ordine aici.
Wilbur dragule, ești bine?
Sandra, m-am lovit la cap.
La cap?
Nu.
Te doare?
Acum te doare?
Slavă Domnului. Dacă ai fi pățit ceva,
nu mi-aș fi iertat-o niciodată.
Pupicul ăsta m-a făcut să mă simt mai bine.
Îți faci multe griji pentru mine, nu-i așa?
- Însemni foarte mult pentru mine. - Spune-mi mai multe.
- Îți spun, deseară la cină. - Bine.
Ridică-te și treci la muncă! Asta dacă nu te doare capul prea tare.
- N-a pățit nimic la cap. - Da? Dar tu ai pățit ceva la cap?
- Bineînțeles că nu. - Sincer să fiu, nu înțeleg.
Sinceră să fiu, nu vei înțelege niciodată.
N-o înțeleg pe femeia asta.
Dintre toți bărbații, trebuia să te aleagă tocmai pe tine.
- Și ce e în neregulă la asta? - Uită-te în oglindă.
De ce să-mi rănesc singur sentimentele?
Du-te și răspunde la telefon. Le adun eu.
Departamentul bagajelor.
Londra? Sună aici?
Nu-i cu taxă inversă, nu?
Bine. Fă-mi legătura.
Alo? Aveți cumva două cutii pentru Casa Groazei McDougal?
- Care-i numărul biletelor? - Nu contează.
Deseară e lună plină. Nu am mult timp.
Ascultă-mă cu atenție. Plec de aici în zori.
Sub nicio formă să nu livrezi cutiile până nu vin eu.
Ai înțeles? Sub nicio...
Domnule McDougal, nu vă mai dregeți gâtul.
Luați câinele de lângă telefon. Nu înțeleg nimic din ce spuneți.
Sunteți nechibzuit dacă mă sunați tocmai din Londra să vorbesc cu câinele.
Ce conversație grozavă. Tipul mârâie ca un lup.
Ce tupeu au unii! Cu ce pot să te ajut, amice?
Am două cutii pentru Casa Groazei, și vreau să mi le livrați imediat.
- Numele meu e McDougal. - Tocmai am vorbit cu tine la Londra.
Cum aia ajuns așa repede? Te-au aruncat din tun?
Ești nebun? Am fost aici tot timpul. Adu-mi cutiile!
- De cât timp ești aici? - De cinci minute.
Eu sunt aici de cinci ani, și nu mă vezi urlând...
Aici ai asigurarea și biletul. Adu-mi cutiile alea!
Vrei să nu mai urli? Vino încoace. Nu e politicos să ridici tonul.
Chick! De ce nu mi le-ai dat de la început?
Chick, acest domn dorește cutiile.
Asigurate pentru 20.000 de dolari. Ar fi bine să le căutăm.
- Trebuie să fie foarte valoroase. - Bineînțeles că sunt valoroase.
- Wilbur? - Da, Sandra?
E ocupat. Te rog.
Piticul ăsta e incredibil. Grăbește-te cu lăzile alea!
- Știți ce am acolo? - Habar n-am.
Cea mai mare atracție pe care a avut-o vreodată Casa Groazei.
În una dintre ele e sicriul că rămășițele Contelui Dracula.
În cealaltă e trupul lui Frankenstein.
Combinația asta îți sperie și pantalonii... Îți sperie și fusta de pe tine.
- Nu mă sperii ușor. - Nici eu, dacă sunt bani la mijloc.
Le-am luat ieftin. Un agent din Europa m-a căutat din senin.
- Foarte interesant. - Da.
Domnule McDougal.
Chick, am găsit una.
Dragă, trebuie să plec.
A intervenit ceva. Mă tem că trebuie să amânăm cina de deseară.
- Nu-i un alt bărbat, nu? - Bineînțeles că nu.
Prostuțule.
Plutesc pe un nor de dragoste.
Ascultă nătărăule, scot eu aerul din tine dacă nu mă ajuți.
- Ai înțeles? - Mulțumesc.
Doamne, ce dus e săracul.
Ia frânghia, urcă-te pe cutie și leag-o de mâner.
Bine. Nu mai contează altceva.
- Sunt atât de fericit! - Urcă-te acolo.
Prinde.
Nu te mișca.
Chick!
- Oprește-l! Vrea să mă distrugă? - Liniștește-te, ești asigurat.
Da, și dacă distruge ceva, am de gând să încasez.
- Gata. S-o împachetez? - Nu, idiotule.
Le duci la Casa Groazei și le scoți din cutii.
Dacă așa te ocupi tu de bagaje, chem agentul de la asigurări
să le inspecteze înainte să semnez livrarea.
O să dureze mai mult, pentru că sunt în sindicat.
- Lucrez doar 16 ore pe zi. - Membrii sindicatelor lucrează 8 ore.
Eu fac parte din două sindicate!
- Du cutiile acolo. - Bine.
Wilbur, uite cheia. Deschide ușa.
- Nu o să-mi placă asta. - Hai și ajută-mă.
S-o băgăm înăuntru.
Trage! Vrei să fac eu toată munca?
Ajută-mă cu ea.
Ce s-a întâmplat acum?
- Cineva mi-a pus cuțitul în spate. - Prostii!
Unde e întrerupătorul? Aici.
Ar trebui să te vadă Sandra.
Întoarce-te. Uite de ce te-ai speriat.
Întoarce-te!
Ridică-te. E doar o figurină.
Figurină sau nu, pe mine m-a speriat.
Apucă de cutie. Haide.
Întoarce-o.
Ajută-mă puțin.
Haide, fricosule. Nu-ți fac nimic. Sunt făcute din ceară.
Oamenii îi dau bani lui McDougal să vină aici și să fie speriați.
Îl păcălesc. Eu mă sperii pe gratis.
Trage de cutie. Vezi să nu răstorni nimic.
Gata. Acum trebuie să scoatem păpușa din ea.
Ridică de capătul ăsta. Ridică!
Haide!
Așa.
Las-o jos. Trebuie să fac eu toată munca?
- O las jos. - Pune-o jos.
Hai. Deschide-o.
Mă duc să iau și cealaltă cutie. Să nu mă vorbești pe la spate!
- Am doar un cuvânt pentru tine. - Care?
Grăbește-te.
Alo? Da, domnule McDougal.
Da, am adus cutiile. Wilbur le deschide chiar acum.
Totul e în regulă.
Bine, domnule McDougal. La revedere.
Chick?
Ce s-a întâmplat?
- Tu ai stins lumina? - Bineînțeles că nu.
- S-a stins. - Și?
Poate un fulger a lovit cablurile.
- Începe să se complice treaba. - Trage pânza.
- Să trag pânza? - Trage pânza!
- Un sicriu! - Un sicriu...
- Emblema lui Dracula. - Emblema lui Dracula.
Oare McDougal chiar se așteaptă ca oamenii să creadă că Dracula e aici?
Nu. Te rog.
Haide, Dracula e doar un personaj dintr-o legendă.
- N-a existat niciodată. - Nu?
Adună pânza. Mă duc să iau și cealaltă cutie.
Dacă ai nevoie de mine, strigă "Chick!" Ai înțeles?
- Chick! - Ce e?
- De ce ai stat atât? - Nici n-am plecat.
- Data viitoare să nu mai stai atât. - Haide, adună pânza.
"Contele Dracula doarme în sicriu,
dar se trezește în fiecare noapte, la apusul soarelui."
Chick are dreptate. E o prostie.
"Dracula..."
Chick!
- Ce s-a întâmplat? - Cel care ai spus că nu există?
Cred că e acolo înăuntru. Citeam asta, "Legenda lui Dracula."
Deodată am auzit...
- A fost doar vântul. - Ar trebui să-l ungă.
Nu mai citi asta. E o prostie, ca să-i păcălească pe clienți.
Adună pânza. Haide.
"Dracula se poate transforma într-un liliac,
zburând deasupra satelor."
Zburând.
Chick!
Urli de trezești și morții!
Nu trebuie să-i trezesc eu. S-a trezit singur. I-am văzut mâna.
- I-ai văzut mâna? Unde? - Chiar acolo.
Stai să văd. Unde e?
- Am văzut o mână! - Nu știi ce spui!
Ești tulburat de legenda asta. Ascultă, Wilbur.
Eu știu că Dracula nu există. Tu știi că Dracula nu există!
- Dracula știe că nu există? - Ascultă-mă.
McDougal trebuie să ajungă cu agentul de la asigurări. Treci la treabă!
"Se hrănește sugând sângele..."
Chick.
Chick!
Uite ce, începe să devină ridicol.
Ce?
Încerci să-mi spui că s-a mișcat lumânarea?
- Lumânările nu se mișcă! - Asta s-a mișcat.
Fii atent. Uită-te la ea.
Se mișcă?
- Nu se mișcă, nu-i așa? - Nu momentan.
Folosește-ți creierul. Hai să terminăm treaba.
"Se hrănește sugând sângele victimelor sale."
"Contele Dracula trebuie să se întoarcă în sicriu înainte de răsăritul soarelui.
Chick!
Haide, Chick!
Bine, vin.
- Hai mai repede! - Ce s-a întâmplat acum?
Chick!
- Lumânarea s-a mișcat din nou? - Da.
- Ți-am spus să nu citești asta. - Nu mă pot abține.
"Contele Dracula trebuie să se întoarcă în sicriu înainte de răsăritul soarelui,
unde se odihnește în timpul zilei."
- Ăsta e patul. - Asta îți spun. E patul lui!
Vino încoace.
- Nu, Chick. - Vino încoace!
Vino încoace. Uită-te.
Vezi ceva?
- Nu. - Bineînțeles că nu.
Ajută-mă să deschid cutia. Haide.
Treci la treabă.
Întotdeauna faci...
"Monstrul lui Frankenstein." Fii atent la asta.
"Un om de știință pe nume Frankenstein a creat un monstru,
unind mai multe părți de la cadavre."
- Chiar trebuie să citești asta? - Stai așa.
"Frankenstein i-a dat monstrului viață veșnică prin curent electric.
Unii oameni susțin că nu e mort nici acum, e doar adormit."
Cine ar fi atât de prost încât să creadă asta?
Eu.
Deschide cutia.
Chick, ai auzit asta?
Da, am auzit când ai scos cuiele. Haide.
Când am scos cuiele?
- Chick? - Taci.
Nu vreau să-ți mai aud întrebările prostești.
Haide, deschide cutia.
Gata.
Gata. Apucă de ea.
Pune-o lângă.
Așa. Ajută-mă să scot lâna.
Scoate-o pe toată.
Ai grijă! Închide cutia!
- Ce s-a întâmplat? - Închide cutia!
Oprește-te!
Uite ce-ai făcut.
Ce faceți aici cu lumina stinsă?
McDougal! Am dat de belea.
Ascunde capul! Repede!
Stăpâne.
Da.
Haide. Urmează-mă.
Nu te teme. Nu-ți face nimic.
Vino!
Grăbește-te. Haide.
Sper să fie bună.
- Ce e, ți-e frică de întuneric? - Nu.
Gata.
Ce-i asta?
A venit McDougal. Ce-i cu tine? Trezește-te.
- Unde sunt figurinele mele? - Nu era nicio figurină.
Am deschis amândouă cutiile. Uite.
- Atunci unde sunt? Au fost furate. - Nu știu.
Compania mea a inspectat conținutul înainte să fie expediate.
- Atunci au fost furate pe drum. - Le-ai văzut?
- Nu... - Atunci unde au dispărut?
- Nu știu. - Dacă au dispărut, îmi vreau banii.
Compania mea nu plătește decât după o anchetă completă.
Dacă nu găsiți figurinele, chem poliția!
- Poliția? - Poliția!
Eu mă pricep mult mai bine. Poliția!
Afară. Haide!
Scoate-l afară.
Vino!
Bună seara, doctore Mornay.
Dragul meu Conte, mă bucur să vă revăd.
Sunteți mai frumoasă decât ultima oară când v-am văzut.
- Intrați, Conte Dracula. - Mulțumesc, Sandra.
Mă cheamă doctorul Lejos. N-aș vrea să-ți sperii asistentul.
Profesorul Stevens? Nu vă îngrijorați.
E ocupat cu munca sa.
- Ar trebui să plece până mâine. - Minunat.
Da, doar că a început să pună prea multe întrebări.
O să mă ocup eu de asta. În rest ați aranjat totul?
- Da. Unde l-ați lăsat? - Afară.
Aduc o copertină.
Ești agitată, draga mea?
E o treabă riscantă.
Nu atât de riscantă precum operațiile tale curioase,
care au intrigat poliția Europeană.
Totuși, au fost profitabile.
Învie-mi monstrul, și îți dau tot ce vrei.
În cazul ăsta, ar fi bine să începem cât mai repede.
E periculos să-l lăsăm așa slăbit.
Ați descifrat notițele doctorului Frankenstein?
Veți afla după ce o să pun din nou mâna pe bisturiu.
Și creierul!
Nu vreau să repet greșeala lui Frankenstein,
să aduc la viață o brută de nestăpânit.
De data asta, monstrul nu trebuie să aibă voință proprie.
Fără rațiune diavolească care să se opună stăpânului.
Aici, dragă Conte, cred că ți-am împlinit cele mai mari dorințe.
Noul creier pe care l-am ales pentru monstru e atât de simplu,
atât de maleabil, încât ți se va supune ca un câine dresat.
Bun. Cât de curând?
Poimâine. Wilbur voia să mă ducă la un bal mascat.
Dar sunt sigur că ar prefera să petreacă o seară liniștită, acasă.
Adu-l încoace.
Crede-mă Chick, am văzut eu ce am văzut, când am văzut!
Mai taci! Vorbești despre morți care umblă singuri pe picioare!
De asta am fost arestați și aruncați în închisoare.
Realizezi că am petrecut o zi și o noapte închiși?
Și încă am fi acolo, dacă nu ne-ar fi scos femeia aia.
Chick, nu-i mai spune Sandrei femeie!
Îți spun, au fost acolo.
- Termină. - Erau doi.
Unul din ei avea 2.5 metri.
Era foarte înalt! Și mergea așa...
Chiar așa.
- Așa mergea. - Termină.
- Nu mă crezi? - Bineînțeles că nu.
I-am văzut. Iar celălalt,
mergea așa...
Și se tot apropia.
Avea ochii ca niște mingi de foc.
Se uita direct în ochii mei.
În ochii mei! Se uita!
N-am mai văzut așa ceva în viața mea.
Crede-mă, m-am speriat de moarte.
Serios. M-am speriat foarte tare, Chick.
Ce s-a întâmplat? Chick?
Ce-am făcut?
Chick, nu-mi place să te văd așa. Haide, fii din nou ca înainte.
- Fugi de-aici! - Bravo! Acum sunt mulțumit.
- Exact ca înainte. - Termină cu prostiile astea.
- Tu ești Wilbur Gray? - Da, domnule.
- Atunci tu ești Chick Young. - Și ce?
Eu sunt Lawrence Talbot. V-am căutat în tot orașul.
- N-aveai de ce. Eram la închisoare. - Știu.
Eu v-am sunat să nu livrați figurinele.
Știam că sunt vii!
Credeai că îmi imaginez lucruri, când ți-am spus de tipul de 2 metri,
cu mers țeapăn, și de celălalt, cu fața acoperită.
Stai așa! Ești nebun, la fel ca țăcănitul ăsta!
- Uite ce, am eu necazurile mele. - Mult mai rele decât crezi.
L-am urmărit pe Dracula tocmai din Europa,
deoarece cred că vrea să-l învie pe monstrul lui Frankenstein.
- Trebuie să-l oprim înainte s-o facă. - Stai puțin.
De ce nu te duci la poliție, să le spui lor despre Dracula și monstru?
- Ar fi foarte interesați. - Nu pot face asta.
Atunci ar trebui să le spun cine sunt,
și de unde știu ceea ce știu.
În curând va apărea luna.
N-am timp de explicații.
Am luat camera de peste hol. Uite cheia. Închide-mă acolo!
- Să te închid? - Da, te rog. Repede!
E absurd, dar o fac.
Și el e speriat.
Nu uita, indiferent ce auzi, sau ce se întâmplă,
să nu-mi dai drumul!
Să-l închizi... Tipul ăsta e mai țăcănit decât tine.
Ba nu. E un om cumsecade.
Îi e frică să nu-l aresteze poliția, pentru că știe că sunt vii.
Mă duc la culcare.
Și-a uitat valiza.
Domnule Talbot, v-ați uitat valiza.
Domnule Talbot?
Cum a ieșit de aici?
Îi las un bilet.
V-am lăsat valiza
în dormitor.
Wilbur.
Mă întreb dacă le-a numărat.
S-ar putea.
Sau poate că nu.
Cu ce companie de asigurări m-am găsit să fac afaceri!
V-au păcălit doi tembeli!
Escrocii ăia au ieșit pe cauțiune!
Știm asta, domnule McDougal, dar vedeți dvs...
- De fapt, eu am aranjat asta. - Cine ești dumneata?
Ea e domnișoara Raymond, o anchetatoare de la centru.
E datoria mea să găsesc exponatele dispărute.
Sunt sigură că pot să-l conving pe cel grăsuț să mă conducă la ele.
Desigur, nu aveam cum să-l conving în închisoare.
Wilbur, te rog! Am avut coșmaruri toată noaptea!
- Nu vreau să mai aud de morți. - Știu ce am văzut, când am văzut.
Bine.
Cât mă bucur să te văd! Stai tu cu el de vorbă?
- Sandra! - Dragă, am auzit ce s-a întâmplat.
Îngrozitor. Nu pot să-l bage pe micuțul meu Wilbur la închisoare.
- Nu pot, dar au făcut-o. - Îți mulțumesc că ne-ai scos.
V-am scos? Eu am aflat de-abia de dimineață.
Nu ți-a spus polițistul că ne-a scos o femeie?
Ba da.
Wilbur, o înșeli cumva pe Sandra ta?
Sandra, cum poți să mă privești și să-mi spui asta?
Cum poți să-l privești? Punct.
Am venit să-ți amintesc de balul mascat de deseară.
Tocmai mă pregăteam să trec să-mi iau costumul.
Să treci să mă iei, dragule. La apusul soarelui.
Să vii singur. La revedere.
Aș vrea să știu ce are el, și eu nu am?
Un creier.
Un creier!
Mi-ar plăcea să știu unde îl ții.
A uitat să mă sărute de la revedere.
- Ea cine e? - E... E frumoasă.
- Eu sunt Joan Raymond. - E Joan Raymond.
Eu sunt cea care v-a scos din închisoare.
De ce ai fi vrut să ne scoți?
Crezi în dragoste la prima vedere?
Dacă o formulezi așa...
Asta mi s-a întâmplat mie.
Wilbur, dragule!
Domnișoară Raymond, când v-au cuprins aceste sentimente?
În clipa în care te-am văzut în sala bagajelor. Am știut că vreau
să-mi petrec fiecare minut cu tine.
Da?
- Ce facem deseară? - El se duce la un bal mascat.
Dar eu nu mă duc nicăieri.
- În cazul ăsta, o să fii singur. - Bineînțeles...
De când n-am mai fost la un bal mascat! Speram să mă iei cu tine.
Wilbur!
Vino încoace.
Domnișoară Raymond, mă scuzați o clipă?
Irezistibilule!
- M-ai chemat? - Da, te-am chemat. Vino încoace.
Voiam doar să te văd mai bine în lumină.
- Tot nu înțeleg. - Ești gelos?
Wilbur, trebuie să mă duc să-mi cumpăr un costum.
Ce chestie! Asta voiam să fac și eu.
Mă duc în camera mea să iau câteva lucruri, și ne întâlnim în hol.
Bine. În hol.
Îmi iau pălăria și haina, și vin imediat. Scuză-mă.
Acum ai două întâlniri. Cum rămâne cu Sandra, bigamule?
Sandra? Nu știu. Joan e foarte drăguță.
- O iei tu pe Joan, și eu pe Sandra. - Sandra mă vrea pe mine.
- Atunci o iau eu pe Joan. - Joan mă vrea tot pe mine.
Ascultă, Romeo! Într-un minut, te vreau și eu!
Nu te găsesc atrăgător.
- Wilbur, mereu am fost prieteni. - Da.
Întotdeauna am împărțit, nu?
Hai să fim rezonabili.
- Întotdeauna am împărțit cu tine. - Așa e!
Dacă am două țigări, îți dau și ție una.
Așa e.
Dacă am două perechi de pantofi, îți dau și ție una.
Nu știu eu asta?
- Dacă am două fete... - Ei bine?
De ce nu-ți aprinzi țigara, îți pui pantofii, și te duci la o plimbare?
Asta o să fac, dar împreună cu tine.
Cheia nu se potrivește. E a lui Tal...
Cheia lui Talbot. Am uitat de el.
Ce petrecere a tras aseară!
Domnule Talbot!
Și eu care credeam că sunteți cumsecade. Uită-te la dumneata.
- Ești un dezastru! - Noaptea trecută...
Am trecut din nou printr-o experiență îngrozitoare.
Acum câțiva ani, am fost mușcat de un vârcolac.
De atunci, de fiecare dată când e lună plină,
mă transform într-un lup.
Amice, nu-i nimic.
- Și eu sunt un fel de lup. - Și eu care credeam...
Credeam că ești singurul care m-ar crede,
care își va da seama că spun adevărul.
Ai văzut morții vii.
Am venit tocmai din Europa
pentru că Dracula și monstrul trebuie omorâți.
Trebuie să-i găsim împreună!
Hai să n-o luăm de la capăt.
Eu nu pot să vin, am o întâlnire. De fapt, am două întâlniri.
Dar noi doi avem o întâlnire cu destinul.
Lasă-l pe Chick să meargă cu destinul.
Vrei? Te rog?
Voi stați aici. Mă duc s-o iau pe Sandra.
Și ea e tot a mea.
Scuză-mă o clipă. Wilbur!
Le ai pe Joan și Sandra. Ai două fete!
- Și fetele de săptămâna trecută? - Hai să nu vorbim despre asta.
N-ar trebui să ai pretenții. Ai avut-o pe cea mai frumoasă.
- A ta a avut dinți. - Și a ta a avut dinți.
- Ai văzut dintele ăla? - Da, l-am văzut.
A mea avea atâtea punți, încât atunci când o sărutam, plăteam vamă.
Ce rost are?
Wilbur, nu putem să venim și noi?
- Ba da, mon amour. E în spaniolă. - Asta e franceză.
- Ce zici de asta? Vorbesc și franceză. - Afurisitule!
Termină!
- Haide, ia-o înainte. - Veniți.
- Bună seara. - Bună seara.
- Sandra e? - Cine?
- Sandra. - Doctorul Mornay?
Daca asta e, atunci eu sunt tocmai ceea ce a comandat doctorul.
- Intrați. - Mulțumesc.
Credeam că Sandra e însoțitoarea ta.
- Sau noi am venit de formă? - Nu...
Poate ar trebui să mă prezint. Eu sunt profesorul Stevens.
Dânsa e domnișoara Raymond, Wilbur Gray, iar eu sunt Chick Young.
- Ce faceți, domnișoară Raymond? - Încântată.
Mai am puțină treabă, dar nu durează mai mult de câteva minute.
- Așteptați în librărie, vin imediat. - Noi am venit s-o luăm pe Sandra.
Bineînțeles. Sunt sigur că e aici pe undeva.
Wilbur!
Sandra, bună.
Cine e fata aia?
E prietena lui Chick. Vine cu noi la bal.
Ți-am spus să vii singur. Trebuie să scăpăm de ei.
Și eu trebuie să scap de una.
- Bună, Sandra. - Bună, Chick.
Joan, ea e Sandra. Sandra, Joan.
- Aveți o casă frumoasă, doctore. - Cine ți-a spus că sunt doctor?
Tânărul care a răspuns la ușă.
Profesorul Stevens.
Sunt în vacanță, călătoresc incognito.
- Dvs ce faceți aici? - Același lucru.
- Mergem? - Imediat ce-mi pun costumul.
- Vrei să-ți pudrezi nasul? - Bineînțeles.
Mă întorc imediat, Wilbur.
Și eu mă întorc imediat, Wilbur.
La revedere!
Chick, vine un moment în viață, când dai de belea.
- Eu am intrat deja în belea. - Ce s-a întâmplat?
- Am două fete. - Știi zicala?
"Toate lucrurile vin câte trei." Dacă se îndrăgostește a treia de tine?
- Cum o cheamă? - Să spunem că o cheamă Mary.
- E drăguță? - E superbă.
- Bineînțeles, așa și trebuie. - Acum le ai pe Mary, Joan și Sandra.
Să-ți demonstrez că sunt prietenul tău,
te scap de una dintre fete.
- Chick, ești un prieten adevărat. - Bineînțeles.
Ia-o tu pe Mary.
Ar trebui să răspundem noi, toată lumea e sus.
Alo? Doctorul Lejos este?
- Un minut. Îl caută pe dr. Lejos. - Nu-l cunosc.
- Alo? Cu cine vorbesc? - Eu sunt Wilbur Gray.
Mă gândeam eu că îți cunosc vocea.
Sunt Talbot.
Tocmai am aflat ceva despre Dracula și monstru.
Dr. Lejos a primit multă aparatură electrică,
tocmai aparatura de care e nevoie pentru a învia monstrul.
Și ce? Sunt departe, pe o insulă.
- Am problemele mele. - Ascultă-mă.
Cred că ești în castelul lui Dracula.
Dacă găsești monstrul...
Alo? Wilbur!
- Vino încoace! - Chick, nu știi ce faci!
Ce-i cu tine? Taci. Vino încoace.
- N-ai închis telefonul. - Lasă-l pe el să închidă.
- Cine? - Dracula și monstrul stau aici.
Nu începe din nou. Cine ți-a spus asta?
Talbot. Mi-a spus că trebuie să cercetăm locul.
Treci încoace.
Talbot, ajunge! Wilbur e speriat...
- Alo? S-a dus. - Și eu la fel.
Ba nu. Lămurim asta odată pentru totdeauna. O să cercetăm locul.
Soarele a apus, iar dacă Dracula e aici, o să vrea micul dejun.
- Eu sunt mai gras, și nu-mi convine! - Stai puțin.
- Nu vreau să fiu eu. - Îți dovedesc cât de nebuni sunteți.
O să cercetăm locul, chiar de la subsol.
- Chick, o să-l cercetăm împreună. - Așa te vreau!
- Tu caută în subsol, eu caut afară. - Nu, nu, nu.
- Atunci caut eu afară, și tu la subsol. - Așa da.
- A mers! - Vino!
Hai să căutăm aici.
Sunt niște uși acolo.
- Crezi că ar trebui să-i spunem Sandrei? - Bineînțeles că nu.
Tu uită-te acolo.
- Ce e? - Debaraua.
Debaraua? Dă-te la o parte.
Haide.
Debaraua?
- Vino! - Așteaptă-mă.
Chick! Deschide!
Chick!
- Termină! - E adevărat. Vino încoace.
N-am făcut decât asta.
- Erau chiar acolo. - Unde sunt?
- Sunt acolo. - Ascultă-mă.
Ai răbdare. Mă duc să mă uit.
Du-te.
Dacă nu găsesc pe nimeni, ai încurcat-o.
- Sunt acolo. Serios. - Stai aici.
Nu mă mai apropii de locul ăla.
Sesam deschide-te!
- Unde sunt? - Probabil sunt înăuntru.
Termină! M-am săturat de prostiile tale.
Umblă unul așa...
- Și altul umblă așa... - Nu, nu, nu.
Unul umblă așa...
Și celălalt, umblă așa.
Gata. Lasă mâinile jos.
Haide, fetele ne așteaptă sus.
- Îl cunoști demult pe Wilbur? - Da, suntem prieteni vechi.
- Mai durează? - Doar câteva minute.
Secretele vieții fără de moarte. De doctorul Frankenstein.
Joan Raymond Anchetator de asigurări
- Domnișoară Raymond? - Da?
Sunt gata. Mergem?
Desigur.
- Uite poșeta, dragă. - Mulțumesc.
Cine a țipat?
- Tu! - Eu?
Ascultă Wilbur, dacă îți mai imaginezi lucrurile astea,
te duc la un doctor să te examineze.
I-am văzut, îți spun. Iar eu când văd, văd!
- Și domnul Talbot i-a văzut. - Talbot! E nebun! Amândoi sunteți!
Sandra.
Sandra, trebuie să-ți spun. Am fost jos la subsol.
- La subsol? Ce căutai acolo? - Am deschis ușa.
- A deschis ușa și a căzut pe scări. - Mincinosule!
Câtă neatenție! Ar trebui să ai mai multă grijă.
- Ai fi putut să mori. - Sper că nu v-am deranjat.
Nu face nimic, draga mea. Prezintă-mă.
Ea e domnișoara Raymond. Domnul Young.
Iar el e Wilbur.
Wilbur!
Am auzit atâtea despre tine, încât am impresia că ne-am fi cunoscut.
Trebuie să-ți spun, draga mea, sunt de acord cu alegerea ta.
În zilele noastre avem nevoie de sânge tânăr.
Și minte!
Nu fii sfios. Haideți.
Bună seara, doctore Lejos. V-am căutat toată ziua.
Când o întreb pe doctorul Mornay la ce ne folosește echipamentul,
- îmi spune să vă întreb pe dvs. - Bineînțeles.
Nu vă duceți cumva la un bal mascat?
- Ba da, avem costumele în barcă. - Voi, tinerii!
Bucurați-vă de viață, cât durează.
Mulțumesc.
Profesore, ai muncit mult.
De ce nu te duci cu ei, și lași întrebările pentru mâine?
În mod normal aș refuza, dar dacă nu vă supărați?
- Deloc. - Bun. Îmi iau haina.
Desigur, sunteți prea mulți pentru o singură barcă.
Dacă profesorul, domnișoara și domnul pleacă înainte,
- Wilbur și doctorul Mornay pot... - Mă tem că nu pot.
- Ce s-a întâmplat? - Simt o ușoară durere de cap.
Îmi pare rău Wilbur, dar trebuie să te duci fără mine.
Prostii! O să-ți treacă la fel de repede, cum a venit.
N-are rost, doctore. Mă duc direct la culcare.
- Scuzați-mă. - Chick, ai rămas fără însoțitoare.
Ce te frământă?
E prea periculos. Fata e anchetator de asigurări.
Stevens pune prea multe întrebări.
Wilbur căuta ceva la subsol. Ar trebui să așteptăm.
Și să punem în pericol reușita operației? Niciodată!
Te avertizez, dragă Sandra, sunt obișnuit să-mi fie ascultate ordinele,
mai ales de către femei care au un preț pus pe cap.
Nu încerca să mă sperii, Conte Dracula.
Uite. Secretele vieții fără de moarte, de doctorul Frankenstein.
Învață-le și operează-l singur, dacă te grăbești așa.
Am și alte metode prin care să te determin să cooperezi.
Îți irosești timpul. Voința mea e la fel de puternică ca a ta.
Ești sigură?
Uită-te în ochii mei.
Uită-te!
Mai adânc.
Spune-mi ce vezi.
Joan, mă duc cu Chick la vestiare să ne îmbrăcăm în costume.
- Haide, profesore. - Ne vedem pe ringul de dans.
Bine.
- Ce-am făcut? - Ce vrei să spui?
- Dansează cu fata mea! - Și?
Îi arăt eu ei! Sunt îndrăgostit...
Ia costumele și hai să ne îmbrăcăm.
- Tu ești! - Mă cunoaște!
- McDougal! - Unde sunt exponatele mele, umflatule?
- Lasă-l în pace. - Nu până nu-mi spune unde sunt.
Unde sunt?
McDougal, acum ești la mâna noastră.
Ne-ai băgat în închisoare, acum te băgăm noi pentru vătămare.
Să vedem la ce vă folosește. N-aveți martori.
- Eu sunt martor! - E cuvântul meu împotriva ta!
- Cuvântul tău e mai bun decât al lui. - Nu te amesteca.
Fac eu rost de un martor. Fă-mi o favoare.
Vrei să fii atent? Am nevoie de un martor.
Hai. Să te văd cum o faci încă o dată.
L-ai văzut?
Îmi pare rău. N-am văzut nimic.
Mulțumesc.
L-ai văzut pe Chick Young sau pe Wilbur Gray?
Dacă i-am văzut? Nici măcar nu știu cine sunt.
Trebuie să aflu ce-au descoperit pe insulă.
Chick! Wilbur! Ce-ați găsit? Am avut dreptate?
Nu! Nu-i mai băgat tot felul de idei în cap.
Nu-i obișnuit cu ele. Du-te să te îmbraci.
- L-ați întâlnit pe doctorul Lejos? - Da.
Cum arăta? Înalt, aristocrat, cu o privire adâncă?
Știu doar că ne-a spus să ne distrăm. Tu ce de nu faci asta?
Nu pot să te conving că Dracula e un om foarte periculos?
Tu și Wilbur încercați doar să mă speriați. N-o să vă meargă!
Eu te-am speriat.
Te-am speriat, fricosule. Asta e masca ta.
- Nu! Te rog, n-o purta. - Ce s-a întâmplat?
Știu că o să mă consideri nebun,
dar în jumătate de oră, o să mă transform în vârcolac.
- Tu și încă 20 de milioane! - Ascultă!
- Aș putea să te fac bucățele. - Vorbește serios?
- O să te omoare. - Vorbește serios.
N-o să fie așa, dacă mă încuiați în camera mea.
- Vă rog. - Bine.
De ce nu-ți angajezi un paznic?
Vino.
- Uite. - Vine Sandra.
Ai înțeles? Mă ocup eu de fată.
Tu îl duci pe Wilbur înapoi la castel.
- Ai înțeles? - Da, stăpâne.
Sandra, arăți...
Ne întâlnim din nou, Conte Dracula.
- Dracula? - Da. Așa a spus că sunteți.
- Poate în costumul meu. - Nu, Talbot crede că sunteți real.
Chiar din Caza Groazei a lui McDougal.
Ce halucinație stranie.
Dar mintea umană e deseori apăsată de complexe ciudate.
Vă sugerez să vă consultați medicul, domnule Talbot.
Ia-l și pe el cu tine, te rog.
Aici erați!
Mă bucur să văd că ți-ai revenit.
- Nu mă așteptam să vă văd aici. - Sandra a insistat să vin.
Am nevoie de puțină relaxare. Dră Raymond, îmi acordați un dans?
Nu!
Vă avertizez. El e Contele Dracula!
Cât de interesant! Spune-mi mai multe.
Vă spun eu, în timp ce dansăm.
Scuzați-mă, domnule Talbot.
Sandra, te simți bine?
Bineînțeles. Dar trebuie să ascult ordinele doctorului.
Sigur! Trebuie să faci ce-ți spune doctorul.
Așa am de gând. Hai să ne plimbăm, Wilbur.
La revedere.
Profesore, tu înțelegi femeile?
Nici măcar nu încerc. Mă duc să-mi iau de băut.
Stai aici.
Sandra, e ceva ciudat la tine. Nu mai ești tu însuți.
- Pot să te ajut cu ceva? - Da.
Vreau să vii cu mine pe insulă.
- Doar noi doi? - Da.
Vreau să fiu singura din viața ta. Vreau să fac parte din ea.
Vreau să fac parte din sângele tău.
Cred că știu ce vrei să spui.
- Nu vrei pe cineva mai arătos? - Nu. Nu te vreau decât pe tine.
Ești atât de viguros, de rotund, atât de ferm.
Atât de întreg. Și am de gând să rămân așa.
M-am înțepat.
- Sângerez. - Lasă-mă să văd.
Nu-i destul pentru amândoi, dacă la asta te gândeai.
Îți spun la ce mă gândeam. Uită-te în ochii mei.
- Mi-e teamă. - N-are de ce să-ți fie.
Uită-te. Mai adânc.
Mai adânc!
Mai adânc.
M-am uitat destul de adânc. Nu vreau să mă mai uit.
Bineînțeles că vrei.
- Nu știi ce o să se întâmple acum? - O să te mușc.
Ba nu, o să te mușc eu!
Wilbur! Joan!
- Joan? - Uite-l. Wilbur, ai văzut-o pe Joan?
Nu, dar cu siguranță m-am hotărât.
Ți-o dau ție pe Sandra, dar asigură-te că ai destule bandaje.
Poate Dracula a atras-o pe Joan în pădure.
Chick, știi ce s-ar putea întâmpla dacă dau peste Dracula în pădure?
- O să te muște. - Trebuie să stai la coadă.
- Hai să nu mai pierdem timpul. - Haide.
Joan?
Joan! Chick, n-o găsim.
- Căutăm în continuare. Haide. - Joan!
Joan?
Chick, nu o s-o găsim niciodată.
Joan!
Joan?
Joan!
Chick?
Unde a dispărut? Chick!
M-a săturat s-o caut pe Joan.
Uită-te la el.
Nu ți-a spus domnul Talbot să nu-ți pui masca?
De ce ți-ai pus-o?
Dă-o jos! Haide!
Joan?
Chick, ce faci? Doar n-o găsești acolo.
Haide, ridică-te! Trebuie s-o găsim pe Joan.
Haide, Chick. Dă-ți masca jos!
Ușurel. Sunt prietenul tău!
Ajutor!
- Omul acesta a fost rănit. - Se pare că la atacat ceva.
Aduceți un doctor.
O să fii bine. Un centimetru mai jos, și îți tăia jugulara.
Ridicați-l.
- Cine ți-a făcut asta? - Cineva cu mască de lup.
McDougal, ce s-a întâmplat cu tine?
- Tu! A spus că vine după mine. - Eu?
Are dreptate. I-am văzut certându-se mai devreme.
E ridicol. Eu nu aș...
- Oameni! Oameni adevărați. - Ce bine! Spune-le.
Chick, de ce ai încercat să mă muști?
Ce-a fost asta? A încercat să te muște și pe tine?
- Ce s-a întâmplat? Ai înnebunit? - Wilbur!
Nu-l lăsați să vă păcălească. E complice.
- Eu? - Chemați șeriful.
Chick!
Joan! Joan, vino!. Trebuie să plecăm de aici.
Joan?
Joan? Nu-mi spune că ai înnebunit și tu.
Wilbur!
Chick!
Chick.
- Mai încet! Mă urmăresc. - Te urmăresc? De ce?
McDougal aproape că a fost omorât aseară de un lup,
sau de un om cu mască de lup!
A fost un lup.
O să mă predau. E singurul mod de a te scăpa.
Știai de lup?
- Da. O să mă predau. - Nu poți face asta!
Dracula i-a dus pe Wilbur și Joan pe insulă.
- Ești sigur? - Știu ce am văzut, când am văzut.
Repede! Vino cu mine!
- S-ar putea întoarce. - Și Dracula?
Dracula e neajutorat până la apus. Poate până atunci vom...
Bine. Dar după ce am văzut, ar fi bine să fii sigur.
Sandra?
Sandra!
Junior?
Junior.
Mă ajuți să scap de aici?
Sandra! Junior!
- Începem? - V-am așteptat, stăpâne.
Sandra?
A slăbit! Va reacționa la operație?
- Dacă funcționează generatoarele. - Trebuie să începem imediat.
Eu scap de Stevens. Tu ocupă-te de el.
Sandra, ce vrei să faci?
- Nu te speria. Nu te rănesc. - Mulțumesc.
În curând, nu vei mai fi scund și gras,
vei fi înalt și puternic ca un taur.
Vei trăi o veșnicie, nu vei îmbătrâni niciodată.
Sandra...
Încă mă mai iubești.
- Sandra, cum o să faci toate astea? - Printr-o simplă operație.
O să-ți scot creierul și o să-l pun în capul lui.
Îmi scoți creierul și îl pui în capul lui Junior?
Da.
Nu știam cum o s-o faci!
Bună seara, profesore.
- E totul în regulă? - Totul, în afară de dispoziția mea.
Am găsit-o pe domnișoara Raymond în camera doctorului Mornay.
Ar trebui să-ți vezi de treburile tale, profesore.
Am găsit și asta, care într-adevăr e treaba mea.
După ce o duc pe Joan înapoi în oraș, o să...
Excelent.
Să-l ducem la subsol. Scăpăm de toate trupurile odată.
Uite barca. Hai să aruncăm o privire.
Asta trebuie să fie intrarea în castel.
Haide.
Vino.
Întinde-te aici.
Da, stăpâne.
Frankie, nu-i lăsa să-ți facă asta.
Frankie. Ascultă-mă, Frankie.
Nu-i lăsa să-ți facă asta!
Frankie! Ascultă-mă, e o idee proastă.
Am creierul ăsta de 30 de ani, și niciodată n-a mers bine.
Întreabă-mă cât face unu plus unu. Întreabă-mă, Frankie.
Nu știu.
Ne întoarcem imediat, Wilbur.
O să aștept.
- Chick! Dracula e Dracula! - Wilbur!
Sandra vrea să-mi folosească creierul să-l prostească pe uriașul ăla.
- Te scot de aici. - Nu glumesc! Grăbește-te.
Așa. Bravo.
- Te doare? - Nu. Lovește mai tare.
Ce e? Fac tot ce pot!
Ai răbdare. Scuză-mă.
Gata. Ieși de-aici.
Nu pe acolo. La stânga!
Scoate-l de aici!
- Nu e ușă. - Nu e ușă? Ieși de-aici!
Ușurel. O să-ți revii.
Trebuie să ne întoarcem în castel. Joan e acolo. Haide!
- Haide, Wilbur. - Nu. Eu nu mă întorc acolo.
Am prea mult creier pentru ei.
- Pornește barca. Grăbește-te. - Bine.
Au scăpat!
Tu ocupă-te de monstru. Mă descurc eu cu prietenul nostru.
Wilbur.
Întoarce-te.
Vino.
Am spus, întoarce-te!
Vino!
Wilbur! Am luat-o. Ai pornit barca...
- Wilbur! - Nu e aici!
Acum unde s-a mai dus?
Privește!
Au început operația.
- Probabil l-au găsit. - Trebuie să ne întoarcem.
Tu stai aici cu Joan.
Te rog, dă-mi puțin eter.
N-ai nevoie. N-o să simți nimic.
Cât mă bucur să te văd!
Scoate-mă de aici.
De ce te uiți pe fereastră? Mai vine altcineva după mine?
Chick, ajută-mă! Te rog!
Chick!
Înapoi.
Înapoi!
Chick! Haide!
- Chick, acum mă crezi? - Da.
Grăbește-te.
Să baricadăm ușa! Mută-l acolo.
Haide.
Acolo.
- Sprijină-te de ușă. - Ține-te bine.
Am baricadat-o! N-are cum să intre!
Haide, Wilbur!
Haide!
Ajutor!
Înapoi.
- Înapoi. - Da, stăpâne.
Crede că eu sunt Dracula.
L-am prins!
Joan!
Te simți bine?
- V-am prins! Tocmai pe voi vă căutam! - Îți mai vrei exponatele?
- Bineînțeles. - Tocmai acum vine unul!
- Chick! - Haide, Wilbur!
Umple găleata cu benzină.
Dezleagă barca.
Dezleagă barca!
Dezleagă odată barca!
Bine!
N-o să ne mai fugărească acum. Și încă ceva!
Data viitoare când îți mai spun că am văzut ce am văzut,
- să mă crezi că am văzut! - Liniștește-te.
Acum că am scăpat de Dracula, de vârcolac și de monstru,
n-are cine să ne mai sperie.
Ce păcat! Speram să iau parte la aventură.
Cine a spus asta?
Permiteți-mi să mă prezint. Eu sunt Omul Invizibil.
Traducerea și adaptarea : BRiLi Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro